Jag heter Emanuel. Jag är 17 år och jag dödade min mamma.
Hon skars upp som en get till slakt för att de skulle kunna dra ut mig.
När hon blödde blåste läkaren luft i mina lungor-
- och pressade sina händer mot mitt bröst-
- med samma rytmiska rörelse som han runkade av sig med varje morgon.
Det fungerade. Han kom och jag kom... tillbaka till livet.
Att min mamma offrade sitt liv är nog bara en anteckning i journalen.
Det kostar att göra affärer.
Men det är jag som betalar. Det ligger på min nota.
Och räntan stiger för varje år.
Det finns ingen plats för mig.
Jag ska egentligen inte vara här.
Kanske om jag hade varit en olympier eller en genialisk forskare.
Men det är jag inte. Jag är ingendera av det.
Jag är bara en tjej. En mördare utan motiv.
Så jag satt av min tid och väntade på att straffet skulle vara avtjänat.
- Det här är utsökt. - Lagrad gouda istället för cheddar.
- Det ger det själva kicken. - Vad tycker du, gumman?
- Sofistikerad, är ordet som dyker upp. - Det gillar jag.
- Hur har din dag varit, gumman? - Jag har träffat en kille.
- Underbart, vad heter han? - Claude.
- Är det redan seriöst? - Ja. Kan du skicka broccolin?
Det är ju underbart. Det är på tiden att Emanuel träffar nån rar pojke.
- Hurså? Trodde du jag var lesbisk? - Nej.
- Varför säger du det? - Jag drömde om dig. En sexuell dröm.
- Emanuel. - Du kanske kände av det.
- Nej, det gjorde jag inte. - En helt normal oidipal dröm.
Skräddarsydd för den moderna plastfamiljen.
- Jag menade inte... Du är inte min typ. - Det räcker nu!
Ignorera henne.
Hon blir alltid sån här när hon ska fylla år.
- Hej! Kan du inte vara lite försiktig? - Nej, det kan jag inte.
- Det är inte ditt privata runkbås. - Jag handhar sofistikerad utrustning.
Är penispumpar sofistikerad utrustning? Prova en istället.
- Varför är den kletig? - Jag skulle prova om jag hade penis.
Om man jobbade på en restaurang skulle man väl vilja veta vad man säljer.
Jag vill inte prova den.
Biljetter.
- Jag heter Claude. - Jag vet.
Det står det på väskan.
Det är inte min väska. Jag hade den här när jag var liten.
Min blev stulen så jag grävde fram den här ur garderoben.
Biljetter.
- Vad har du på armen? - Mitt namn.
- Emanuel. Det är ju pojkstavningen. - De trodde jag skulle bli en pojke.
- Men det är du inte. - Verkligheten är överskattad.
Varför har du tatuerat ditt namn?
Om jag tappar min väska så vet jag ändå vem jag är.
Hej då.
Hon är trevlig. Lite reserverad. Hon är från Denver.
- Har hon man? - Det verkade inte så.
Det måste vara jobbigt att ta hand om en liten bebis själv.
Pappa gjorde det. Kolla hur jag blev.
- Du kanske ska ge henne lite tips. - Hon letar efter en barnvakt.
Jag kan inte komma på nån.
- Denzeltvillingarna har väl flyttat? - Jag kan göra det.
- Vill du det? - Javisst.
- Du hatar ju barn. - Jag behöver pengarna.
Jag ska börja samla porslinsdockor.
- Hon driver med dig. - Nej, det gör jag inte.
De ska påminna mig om hur dyrbart livet är. När börjar jag?
Jag pratar med henne imorgon.
- Vad sa du till honom? - Jag sa att du gjort mig med barn.
Jag ville berätta om abortbeslutet på tåget ifall du skulle bli våldsam.
Det var ett bra sätt att frigöra en plats på.
Hej. Jag är Emanuel.
Kom in.
- Nåt att dricka? - Bara lite vatten, tack.
- Hur gammal är du? - Jag blir 18 den här månaden.
- Det är en rolig ålder. - Jag antar det.
- Collegeplaner? - Nej, jag gillar inte skolan.
Jag fattar inte varför nån frivilligt vill fortsätta.
Men jag gillar att lära mig saker. Jag lär mig själv prata franska.
- Planerar du att resa? - Nej.
Det är tråkigt om man pratar franska och inte reser dit.
Jag har lite ärenden att göra. Vi ses om en halvtimme.
Ställ glaset i diskhon, tack.
- Bebisen, då? - Det är därför du är här.
Borde vi inte träffas innan du lämnar oss?
Chloe sover. Hon blir grinig om jag väcker henne.
Känn dig som hemma. Det finns en stereo där.
- Vad händer om barnet vaknar? - Bebismonitorn.
Du får veta om hon behöver dig.
Vad tycker du om att bo här?
Bra, antar jag. Jag känner inte till nåt annat.
Det händer inte så mycket.
Hej. Jag antog att ni ville ha lite att dricka i hettan.
Vad omtänksamt, tack.
- Det ser bra ut. - Det är bara en början.
Jag vill inte uppehålla er.
- Vänta. Här. - Nej, det behövs inte.
Sätter jag in alla i huset ser det ut som likvaka.
- Tack, de är jättevackra. - Vi ses om en stund.
- Varför tycker du inte om din styvmor? - Hon är okej.
Pappa och jag har varit ensamma så länge. Det är svårt att vänja sig.
- Var är din mamma? - Död.
Åh... Vad hemskt.
Samlar du ihop redskapen och lägger dem i skjulet?
Falskt alarm. Hon sträckte bara på sig.
Jag skulle vilja kunna sova så där. Jag har nåt till dig.
Pour toi. Jag har faktiskt bott i Frankrike.
Tack. Behöver du dem inte?
Nej. Jag vet inte ens hur de hamnade i flyttkartongerna.
Chloes kläder ligger i en korg i tvättstugan. Kan du ta upp dem?
Javisst.
Vad gör du?
Jag trodde jag hörde nåt, men nu hör jag inget.
Jag hör ingenting.
Jag viker dem igen. Ingen fara. Kom ner till mig bara.
- Vad gör du här? - Pluggar.
- Pluggar? - Franska.
Du måste vara ganska bra nu. Det har du fått från din mamma.
Hon sög åt sig språk som en tvättsvamp.
Hon drog med mig på en massa franska filmer.
Har du funderat på hur det skulle ha varit om jag hade dött istället?
Nej.
Är det sant? Det har jag.
Jag har funderat lite.
Det här året kanske du skulle följa med mig till din mammas grav.
Det behöver inte vara på din födelsedag.
- Varför skulle jag det? - Du har aldrig varit med.
Jag tycker att det är viktigt att man ärar sina döda.
Ta med Janice, om du vill ha sällskap.
Det handlar inte om sällskap. Det handlar om dig.
Hej. Jag hade inte väntat att se dig förrän i eftermiddag.
Det är helg. Du ville ha hjälp med arbetsrummet.
Javisst. Gå in dit. Jag kommer. Chloe sover.
Var ska man börja?
Det här var hennes favorit. Nu är den sliten och pensionerad.
Linda?
Förlåt... Jag insåg precis hur trött jag är.
Jag tar en liten lur i arbetsrummet. Bär du upp den här till sovrummet?
Jag hörde henne på monitorn.
Du gillar inte när blöjan är blöt. Nej, det gör du inte.
Det är enda gången hon blir kinkig. Hon kan sova närsomhelst-
- men byter man inte blöja när den är kissevåt...
Kan du hämta overallen med aporna på?
Till min lilla apa.
I garderoben i hallen.
Hämtar du den?
Vi börjar bli kalla här...
Ja, det blir vi...
Nu tar jag dina tår.
Den där, ja. Den gillar vi.
Den är mjuk och fånig... Precis som du.
Vill du göra det? Kom hit, så får du se hur det går till.
Man måste alltid ha stöd under huvudet.
Man börjar med de söta små fossingarna.
De är så söta att jag vill äta upp dem. Och sen den lilla stjärten.
Titta på den lilla stjärten. Du är som en liten mask.
Och sen knäpper vi hela vägen upp.
Och sen äter vi upp dig. Ja, det gör vi.
Håll henne du.
Hon bits inte. Hon har inga tänder än.
Örtkyckling med Karl-Johanfyllning.
Nå?
- Vadå? - Hur går det med... Hette hon Linda?
- Okej. - Bara okej, inte bra?
Det ser jättegott ut. Vi talar om barnvaktandet.
- Åh. Hur går det? - Okej.
Hur kan ett barn som vid två års ålder pratade mer-
- än en förstaklassare bli enstavig vid 18 års ålder?
- Min autism kanske kommer sent. - Du kanske har för mycket att göra.
Du ser trött ut. Du har jobb i stan och nu är du också barnvakt.
Du låter som en kvinna ibland. Inget illa ment, Janice.
- Jag vill verkligen se bebisen. - Ja...
Hej. Jag är hennes övervakare. Jag måste sitta här.
- Hej. Vill du inte veta vad jag sa? - Nej.
Hur är det?
Vänta. Har jag gjort dig nåt?
- Du verkar arg. Jag har ingen aning... - Har du ingen aning?
Var var du i morse? Jag letade igenom alla vagnarna.
- Jag missade tåget. - Glöm det!
- Varför åkte du med 6-tåget? - Jag ville träffa dig.
- Jag är här nu. - Det funkar inte så.
Om du ska vara min pojkvän så får du inte försvinna så där.
- Pojkvän? - Visst har du funderat på hur det är...
...att kyssa mig? Kanske, eller ja?
Ja.
Vi ses på tåget i morgon.
Hallå? Linda?
Jag är i köket.
Hon älskar att få vakna till i badet.
Du får skölja henne. Det älskar hon mest av allt.
Jag vill att du lär känna henne. Jag vill att hon ska vara trygg med dig.
Sätt handen bakom huvudet.
Så där ja.
- Hon är nog sköljd nu. - Torka henne. Jag ska gå ut med henne.
- Ska du? - Ja, det är bra med frisk luft.
Vi var i trädgården i morse. Det är dags att hon lär känna omgivningarna.
Det går influensa nu. Jag tycker inte du ska visa henne för grannarna än.
- Hör du inte att hon gråter. - Jag visste inte vad jag skulle göra.
Man vaggar henne och så pratar man med henne.
Hon gillar när man pratar. Eller hur, Chloe? Jadå.
Du är en sån bra lyssnare. Ja, det är du.
Oroa dig inte. Du lär dig.
Jag var så orolig när jag tog hem henne.
Skulle jag klara det?
Tänk om jag var en dålig mamma? Tänk om jag inte gillade det?
Men sen... började allt fungera efter tag.
Som om man vore skapad för det. Som om man gjort det hela livet.
Tänker man på hur det var innan...
Det var så meningslöst. Nu kan man inte ens föreställa sig att leva utan henne.
Nej, det kan jag inte.
Jag joggar istället. Jag måste gå ner de sista kilona.
Vänd inte ryggen till när hon ligger där.
Hon sprattlar mycket. Vi vill inte att hon hamnar på golvet.
- Självklart inte. Förlåt. - Ingen fara.
Jag är strax tillbaka.
Vi får se till att klä på dig.
Ta det inte personligt, men jag brukar inte prata så mycket.
Snackar vi inte så mycket, så betyder det inte att jag inte gillar dig.
Jag håller det för mig själv bara.
Jag ville bara säga det. Okej?
Hej... Jag har tagit med kakor.
Linda vill inte ha kakor. Hon försöker få bort mammakilona.
Hon är ju hur mager som helst. Får jag inte komma in?
Linda är ute och joggar.
- Jag skulle vilja se bebisen. - Hon sover.
Jag tar en snabbtitt.
Åh, det är...
Det är mycket finare än jag trodde.
Hon har fixat till det snabbt. Har hon planerat i månader...
...och sen dykt upp med de rätta möblerna?
- Hur ska jag veta det? - Nej, gör det inte.
Man får inte ta i Chloes leksaker om man inte spritat händerna.
- Mina händer är renare än golvet. - Nej!
Hon är väldigt speciell - på gränsen till neurotisk.
- Var är köket? - Den vägen.
Den där gillar jag.
- Trivs du med att arbeta för henne? - Ja, det är bra.
- Hurdan är hon? - Hon är trevlig.
Ni har tillbringat mycket tid ihop så jag trodde du kände henne lite bättre.
- Det gör jag inte. - Men du gillar henne?
Jag såg när ni jobbade ihop. Ni pratade...
Hej. Du verkar ha joggat ordentligt.
- Nej, löjligt kort, faktiskt. - Jag tog med lite nybakta kakor.
Vad snällt av dig.
- Var är Chloe? - Hon sover.
Hon somnade i min famn, så jag la ner henne.
Vi vill att du och Chloe kommer och äter middag nån kväll.
Det vore underbart, men Chloe lägger sig tidigt.
Emanuel kanske kan passa henne och tjäna lite extra.
Jag pluggar franska på kvällarna.
Du kanske kan plugga när bebisen sover.
- Ja, okej. - Bra. Vad sägs om fredag?
- Ja, okej. - Ha det så trevligt tjejer.
- Hur många kalorier tror du? - Jag vet inte. Massor.
Jag måste väcka Chloe annars är hon uppe hela natten.
Jag gör det, så att hon vänjer sig vid mig. Lita på mig.
Okej, det är en bra idé.
- Vad hände? - Jag är hemskt ledsen.
Jag tänkte hon skulle få lite frisk luft.
- Herregud. - Det är ingen fara.
Kom med här.
Det kommer att svida.
- Bättre? - Ja.
Ni ser ut som systrar.
Jag hoppas Chloe blir lika vacker och intressant, som du.
Det finns så mycket innanför de där blå ögonen. Det såg jag direkt.
Jag ser mig själv i dig. Det behöver inte vara positivt.
- Vad gör du? - Vad tror du, löser världssvälten?
Det där är för farligt för en kvinna.
- Låt mig göra det. - Så svårt är det inte att plocka in.
- Hjälp till i butiken. - Jag får inte använda ansiktsskydd.
- Det skickar fel signaler. - Det ger ju en känsla av kompetens.
- Låt mig göra mitt jobb. - Här träffar du inga kvinnor.
Du är stilig nuförtiden. Slösa inte tid på mig.
- Varför är du så trevlig och glad? - Jag är en trevlig och glad person.
Läkaren säger att jag har löss.
Finns det nån möjlighet... att träffa dig på fast mark?
- Okej, absolut. - Vad sägs om fredag kväll?
Jag sitter barnvakt då.
Nej, fredag kväll passar faktiskt.
- Hämtar du mig klockan sju? - Ja.
Vad skönt att du är här. Hon gör mig galen.
Vanligtvis kan hon underhålla sig själv i hoppstolen.
Men hon vill ha hela min uppmärksamhet.
Det här är hennes nya bästis.
Det är fruktansvärt, men ibland vill jag inte vara mamma.
Jag vill kunna sätta Chloe på paus och fortsätta min dag.
- Förfärligt, eller hur? - Nej. Det låter ärligt.
- Ska jag bada henne? - Det har vi redan gjort.
Om du vill så kan du väl hjälpa mig att välja vilka tröjor jag ska slänga.
- Jag är inte så bra på mode. - Kom igen, sätt dig.
Jag älskar din stil, men den är för ung för mig. Du har jättebra smak.
Vad ska jag ha på mig på fredag?
Jag kan inte sitta barnvakt på fredag.
Det gör inget. Vad ska du göra?
- Jag ska på dejt. - Spännande. Vem är det?
- En kille jag träffat på tåget. - Har han ett namn?
Claude.
- Du ska ha den här på dig. Prova den. - Den är fin, men...
Prova den bara...
Kom igen.
Se på dig själv. Du är vacker.
Den är din... Jag har inte haft den på länge.
Jag tror... det är blusen jag bar på min första dejt med Chloes pappa.
Var är Chloes pappa?
Det är inte alla män som kan leva upp till papparollen.
Det accepterade vi inte. Nej, det gjorde vi inte.
Varför ska hon gå på dejt just den kvällen när Linda är hitbjuden.
Hon vet mycket väl att Linda inte kan komma om hon inte är barnvakt.
- Kom in. - Hej.
- Hej, jag är Claude. - Hej.
Får jag presentera Claude. Min pappa och Janice.
- Trevligt. Jag är Emanuels styvmor. - Trevligt att träffas.
Vilken fin blus. Var har du fått tag på den?
Nu måste vi gå.
Kom och ät med oss nästa fredag. Emanuel fyller.
Jag ska laga hennes favoritmat. Kycklingpaj.
Ja, det låter kul.
- Ha det så kul. - Hej då.
- Vill du åka bakpå? - Ja.
Det är bäst om du står. När du väl kommit upp står du stadigt.
- Om du inte kraschar. - Det gör jag inte.
- Går det bra? - Ja.
- Hoppas du är hungrig. - Det är jag.
Det är första middan på tu man hand på ett tag.
Du försöker överskyla hennes beteende genom att få det att låta romantiskt.
Jag vet..."Emanuel är känslig. Du vet inte vad hon gått igenom."
Och eftersom jag inte har några egna barn-
- så vet jag inte hur man uppfostrar. Det är så jag känner det.
Den här musiken...
- Jag vill ta dig till ett fint ställe. - Gillar du inte lysrören här?
16,25.
- Tack. - Får jag fråga dig nåt?
Det är en personlig fråga.
- Ursäktar du oss? - Okej, jag väntar därute.
När jag är ensam och föreställer mig att jag dör. Livet bara rinner ur mig.
Som en flod. Min fråga är:
- Har du nånsin sett mig flyta förbi? - Nej, det har jag inte.
- Jag trodde det var privat område. - Det är det. Vi bryter mot många lagar.
Stöld, olaga intrång. Vad blir det mer?
Minderårigt drickande?
Pappa tog med mig hit när jag var liten.
När det blev privat, gick vi till andra sidan.
Det var inte lika kul. Det är nåt speciellt med det här stället.
- Varför bor du inte hos din mamma? - Hon är död.
Det är därför jag har tatueringen.
Det första och enda beslutet hon tog när det gäller mig var att namnge mig.
Pappa tror att det var namnet på nån gammal pojkvän.
Men han gav mig det ändå. Dumt, va?
Jag gillar den - tatueringen. Du liknar en värstingbrud.
- Tycker du jag är en värstingbrud? - Ja, det gör jag.
Det är som du lever i din egen värld.
Och vi andra kommer inte åt dig för du passar inte in här.
Hej, jag har precis träffat din vän, Arthur.
- Vad gör du här? - Du svettas. Hur mår du?
- Hur mår Chloe? - Bra, förutom att hon är förkyld.
Jag tänkte se om ni hade nån nässpray till spädbarn.
Hjälp damen i tredje gången. Hon letar efter nåt.
Lite ingefära och det här och sen blir hon bra.
Tack, det är perfekt.
Din styrmor bjöd mig till din födelsedagsfest.
Du kan ju inte både sitta barnvakt och vara på fest-
- så du kanske känner nån man kan lita på...
Jag kan göra det. Jag är pålitlig och jag älskar barn.
Jag skulle tycka det var kul.
- Det är ju jättebra. - När då?
- Fredag klockan sju. - Det funkar.
- Vad blir jag skyldig? - Det bjuder vi på för det du köpt.
Men det är ju det här jag köpt.
Då har köpet blivit en gåva... till dig.
- Tack ska du ha. Hej då. - Hej då.
- Vad var det där? - Mitt hjärta slog som besatt.
- Börja från början. - Det är början.
Nej, när hon väckte dig och hade värkar och ni gick omkring i rummet.
Jag går runt med henne i sovrummet. Solen har precis gått upp.
Hon sitter vid fönstret.
Morgonsolen skiner i hennes ansikte.
Hon ler på ett sätt du aldrig sett tidigare.
Hon har en hemlighet hon vill dela med sig av.
Hon är vacker. Lugn.
Jag sitter vid hennes sida och räknar minuterna mellan värkarna.
Nej. Du hjälper henne att resa sig.
Hon säger att hon älskar dig. Hon har haft en fantastisk dröm.
Hon simmade under vattnet i en sjö och hon kunde andas.
Det var natt och ändå kunde hon se.
Månskenet gled genom vattnet som fingrar som pekade ut vägen.
Hon var lycklig... när hon simmade bland fiskarna.
När läkaren kom hade hon blivit likblek.
Hennes blick var frånvarande.
Hennes grepp om min hand var fortfarande fast.
De skar i henne och drog ut dig.
Du var blå. Du andades inte.
Navelsträngen låg runt halsen.
Läkaren kämpade med dig. När du tog ditt första andetag...
Tog hon sitt sista.
- De försökte återuppliva henne. - Hon var död.
- Och jag var här.
Du var här.
- Och det är allt? - Ja, det är allt.
Gör du det här för att straffa mig?
Jag vill vara säker på att du berättat allt, och inte uteslutit nåt.
Grattis, Emanuel!
Nu är min lilla flicka stor, det kan man inte förneka.
Du måste ta första biten.
- Du får göra det. - Det ger tur till födelsedagsbarnet.
Jag gör det. Jag tackar aldrig nej till lite tur. Eller hur, Claude?
- Vi vill gärna träffa Chloe. - Hon är genomförkyld just nu.
Men när hon frisknar till kommer jag över med henne.
Jag är glad att du och Emanuel har blivit så nära vänner.
Jag har varit gift med hennes pappa i ett år och vi är inte direkt vänner än.
- Det är annorlunda med en styvmor. - Jag antar det.
Jag hoppades att jag skulle få känna mig lite som en mamma.
Men det var nog inte meningen att det skulle bli så.
- Det är nog bara åldern. - Hon har det jobbigt.
Hon är också lite vilsen. Jag vill att du ska veta det.
Jag vill inte att hon ska feltolka din vänskap.
- Jag förstår inte vad du menar. - Hon har aldrig haft en mamma.
Jag tror att det skapat en längtan hos henne...
...som inte är helt sund.
Vilsen, du vet.
Vi var nog alla lite vilsna i den åldern.
Jag tror att du måste klargöra för henne att du är intresserad av män.
Du är väl intresserad av män, eller hur?
Claude jobbar på en plantskola. Jag har sett dig i trädgården.
- Han kanske kan hjälpa dig plantera. - Det vore jättebra.
Kom in.
Hej.
Jag gillar ditt rum.
Det är så annorlunda mot resten av huset.
- Hur då? - Jag vet inte.
Det känns bara som du.
Är det här din mamma? Vad hette hon?
- Ava. - Du liknar henne.
Det finns en känsla av mystik runt henne.
Som nån man känt i många år, fast man inte riktigt känner dem.
Den rollen spelade hon bra. Hon lämnade inte ett spår efter sig.
Hon lämnade dig efter sig.
Det är ett bra spår.
Där är ni ju. Det är sent. Jag tror att Claude vill gå hem.
Jag ska också hem.
- Tack för att du genomled det. - Jag är glad att jag kom.
Alla familjer är lite knäppa. Annars vore det ingen familj.
Den obehagliga känsla jag får här betyder bara att jag är hemma.
Ungefär så.
Jag känner likadant... som tidigare.
Varje år jag fyller år får jag en känsla av det ska kännas annorlunda.
- Men det händer aldrig. - Hur menar du?
Det spelar ingen roll.
- Vem är det? - Min arbetskamrat. Han sitter barnvakt.
Jag ska jobba i hennes trädgård.
Din pappa ordnade det. Jag skulle kunna göra ett bra jobb.
Jag vill inte se dig hela tiden. Du har redan varit här två gånger.
Nu kan jag inte ens sitta barnvakt utan att du är där.
Känner du det så kan jag göra det lätt för dig. Du behöver inte se mig alls.
- Den här eller den här? - Ingen av dem.
Jag håller med. Är det okej att jag går ut med Arthur?
Ja, men jag tycker inte han passar som din pojkvän.
Vi ska bara ut och äta. Jag klarar inte av nån relation nu ändå.
Det ska bli trevligt. Det kan ju inte bara vara vi tre i all evighet.
Jag tror hon är hungrig.
Tycker du inte hon har växt mycket på sistone?
- Jag fattar inte att jag gör det här. - Jag kan säga att du mår dåligt.
- Han skulle förstå. - Det är lugnt.
Jag är snart hemma. Det blir inte sent.
- Du är vacker. - Okej, hej då.
Hej då.
Jag tror hon börjar älska mig som hon älskar dig.
Det är så det känns.
Det är så jag föreställt mig att det ska kännas.
Tack. Det är bara på grund av en jäst druva.
- Där är du ju. Chloe är väl inte vaken? - Nej, hon sover gott.
- Arthur vill se henne. - Nej...
Jag hade svårt att få henne att somna. Tänk om hon vaknar.
Vi får väl vara tysta.
Jag ska sköta mig. Du kommer att bli stolt.
- Jag gillar din sminkning. - Stanna här nere, snälla.
Kommer du?
- Hon är vacker. - Ja, visst är hon vacker.
Hon verkar lite stel.
Hon blinkar inte ens.
- Som om hon inte är verklig. - Hon är speciell.
Alla mammor känner nog så.
Vi går ner och tar en drink.
Det är inte bebisen.
Det är en docka. Var är barnet?
Linda?
Var är barnet?
Vi ska hitta henne. Hon har nog lagt henne nån annanstans.
- Var är hon? - Emanuel?
- Emanuel? Vi hittar henne. - Var är hon?
- Var är Chloe? - Emanuel?
Emanuel!
- Hon sa att hon var... - Emanuel!
Hon ska ju vara här.
- Var är Chloe? - I spjälsängen.
- Var då? - Precis där.
- Det är en docka. Var är Lindas barn? - Det är hon, Arthur.
- Det är inte roligt. - Vad vet du om nåt, Arthur?
Emanuel, snälla...
Var är hon?
Svara mig! Var är hon? Nu svarar du!
Vad har du gjort med henne? Ge mig henne!
Det är lugnt. Vi hittar henne. Emanuel, jag ringer polisen.
Ge henne till mig. Var är hon?
Var är Chloe?
Kan du höra mig, Emanuel?
Em? Kan du höra mig?
Kan du stanna här hos Linda? Jag måste följa med Emanuel till sjukhuset.
Hon ska inte vara ensam.
Vi hittade Lindas man. Han flyger hit.
- Jag vill att du svarar på några frågor. - Hon kan inte det just nu.
Du måste berätta för din pappa om barnet.
Emanuel, gumman. Du måste svara på polisens frågor.
Hon har återvänt till vattnet. Hon är hos mamma.
Jag försökte stoppa henne, men hon försvann.
De simmade båda bort. De lämnade mig.
Det räcker för ikväll.
Jag önskar att du sagt nåt innan det hände.
Varför skulle jag ha förstört Lindas perfekta värld?
Vad är det som är så bra med den här världen?
Den är inte perfekt. Jag är inte perfekt, men du har ingen annan värld.
Man måste kämpa med det man har, annars går man vilse.
Det är lång väg tillbaka.
- Vad gör du med den? - Den måste kemtvättas.
Om du vill prata om det här.
Nu, eller i framtiden... så finns jag här.
Jag förstår mer än du tror.
Om Linda och vad hon går igenom.
Jag kan inte få barn.
Min första man lämnade mig på grund av det.
Och sorgen jag kände gjorde mig nästan galen.
Det var allt...
Förlåt för häromkvällen.
Att försöka få barn var min idé. Jag trodde det skulle hjälpa oss.
Fem år och 100000 dollar senare fick vi vårt barn.
Då var vårt äktenskap över. Och sen...
Linda anklagade sig själv. Det var hon som hittade henne.
Obduktionsrapporten var ofullständig så vi fick aldrig reda på vad som hänt.
Min fru vägrade gå på begravningen. Hon kunde bara inte göra det.
Det var då det där med dockan började.
Jag försökte få henne inlagd, men hon försvann.
Det var då jag anmälde henne saknad.
- Hur ser prognosen ut. - Läkarna är inte optimistiska.
- Jag vill träffa henne. - Nej, inte som hon är nu.
De tillåter bara släkten besöka henne.
- Allt väl? - Kan du göra så jag får träffa henne?
Stäng dörren. Du måste sluta att fixera dig vid Linda.
Hon är inte din mamma. Hon är inte ens i närheten.
- Hon behöver väl ändå hjälp? - Läkarna gör allt de kan.
Som för mamma? Hennes man kommer låta henna ruttna där.
- Du vet inte vad andra känner. - Nej, men jag vet vad jag känner.
Är du med?
Tack för hjälpen.
- Var är Chloe? - Jag har henne.
Mår hon bra?
Inte?
Har du skadat henne?
Hon var redan skadad.
Jag vill se henne. Var är hon?
Vad hände?
Tidvattnet kom. Jag höll hennes hand, men det sköljde bort henne.
- Varför höll du henne inte hårdare? - Jag kunde inte.
Tidvattnet var för starkt.
Den tog med oss till där vattnet är som mörkast och djupast.
Vi var lyckliga och simmade bland fiskarna.
Sen släppte Chloe min hand. Jag var rädd.
Mer för mig själv, inte för henne.
Hon visste precis vad hon gjorde och vart hon var på väg.
Jag tappade henne ur sikte.
Sen förde fiskarna tillbaka mig hit.
Varför gjorde de det?
För din skull.
Här är det.
Jag klarar det inte själv. Jag behöver din hjälp.
Det blir bra.